2.+Uralkodói+jövedelmek

** Magyar uralkodók jövedelmeinek változása a középkorban **
** 1.) Szent István (997-1038) és III. Béla **  Háttér: Egyházrendszer (szigorú törvények, érsekségek, püspökségek, apátságok, káptalanok) és *vármegyerendszer kiépítése.    Jövedelmei:    - földbirtok: az ország területének 2/3-a István kezében volt. A törzsi földeket is kisajátította.    - vármegyerendszer: az ispán beszedi a különböző jövedelmeket, mint például:    1. szabadok dénárjai    2. vámok    3. monopóliumok:    -sóbányászat    -pénzverés joga    *Vármegyerendszer: először az ország középső vidékén épül ki. Két dolgot jelenthet: a királyi vármegyét, ami közigazgatási egység, ill. a várispánságokat (a királyi várhoz szétszórtan tartozó földeket). A vársipánságoknak gazdasági feladatuk volt: Ők látták el termékeikkel a királyi várakat.    A királyi vármegye vezetője az ispán, ő szedi be a királyi jövedelmeket (szabadok dénárjai, vámok). Mindezek harmada őt illette. A megye haderejét ő vezette háborúban. A vármegyei szervezet vezetője, a király utáni második személy: nádorispán III. Béla Az 1180-as években az ország szépen gyarapodott mûveltségben, és ez magával hozta a gazdasági fejlõdést is. Ezt az a "kimutatás" bizonyítja talán a legegyértelmûbben, amely III. Béla királyi jövedelmeit tételesen felsorolja és összegzi. Ez a lista nem Magyarországon maradt fenn, hanem - másolatban - Franciaországban, így nem tudjuk biztosan, hogy pontosan mikor és milyen céllal készült, mindenesetre egyedülálló pénzügyi forrás Árpád-házi királyaink korából. Egyes vélemények szerint III. Béla második házasságát megelõzõen, 1186 körül készülhetett, hogy bizonyítsa a Magyar Királyság gazdasági erejét. Más elképzelés szerint, bár a "jövedelem-kimutatás" célja valóban erõdemonstráció volt, késõbb készíthették, esetleg III. Béla fiának, Imrének az esküvõje elõtt, 1196 körül. Béla ugyanis a nyugati kapcsolatok továbbépítése érdekében a távoli Aragónia (Észak-Spanyolország) királyának, III. Alfonznak a leányát kérte feleségül fiának. Bármikor készült is, azt megállapíthatjuk, hogy Béla királyi jövedelmei hasonló arányúak voltak az angol és francia uralkodók bevételeihez, és a két császár, a német-római és a bizánci után következett! Esztergomot a Magyar Királyság nyugati mintájú központjává építtette, az 1185-ben leégett bazilika helyére új, nagyobb és szebb templomot emeltek, a Szent Adalbert-székesegyházat. Ezzel egy idõben bõvítettek, átépítettek, illetve újjáépítettek több más székesegyházat is, így a székesfehérvárit, a kalocsait és a gyulafehérvárit. Egymás után épültek a ciszterci és a premontrei szerzetesek kolostorai és templomai, de a Magyarországra elsõként érkezõ bencések is emeltek templomokat például Vérteskeresztúron, Lébényben vagy Jákon. (Az új építészeti stílus, a román akkoriban érkezett francia területekrõl Magyarországra.) III. Béla adományt juttatott a jeruzsálemi bazilita kolostornak is, s a Szentföldre indított újabb keresztes hadjáratra szintén sok pénzt áldozott. A királyi hatalom megerõsödését jelezte a fényes királyi udvar is, valamint az, hogy õ volt az elsõ királyunk, aki egy egész vármegyét - Modrust - adományozott //Bertalan// vegliai grófnak, a Frangepán család õsének. (Hosszabb távon ez ugyan a tartományúri hatalom kialakulására vezetett, de a XII. század végén még csak a király gazdagságát mutatta.) ** 2.) II. András (1205-1235) és IV. Béla **  a. II. András    Háttér: Eredetileg testvére, Imre kapta volna a trónt, de András végül megszerezte tőle. Rengeteg birtokot eladományozott, a Szent István által kiépített rendszer rombadőlt. András rákényszerült a regálék növelésére.    - Regálé: Királyi felségjog alapján szedett adó.    - Emelte:    - adókat    - vámokat    - bevezette a pénzrontás eszközét: az előző évinél kevesebb nemesfémet tartalmazó érméket bocsátott ki    - létrehozta a tárnokmesteri hivatalt: Apodfia Dénes volt a tárnokmestere==►  ** - ** bérbe adta a zsidóknak és az izmaelitáknak: pénzverő kamara, vámok, pénzváltás joga, só kereskedelme( ezzel is kivívja a nemesek nemtetszését). ====//Háttérmagyarázat: A magyar uralkodók nemcsak az állam irányításában álltak szemben a pápával, hanem gazdasági érdekeik is gyakran ütköztek. Ennek legfontosabb eleme a királyi sómonopólium volt, amely a koronának egyre jelentősebb bevételeket jelentett. A só kereskedelmét pedig [|izmaelita] kereskedők bonyolították az egész királyság területén.//==== //A kor egyháza a koldulórendek szegénysége mellett azonban jelentős gazdasági és pénzügyi hatalomra is szert tett. Ezért IX. Gergely fellépésére a magyar egyház igyekezett kiiktatni az izmaelita monopóliumot. A pápa Magyarországra küldte legátusát, Jakabot, Praeneste [|püspökét], azzal az ürüggyel, hogy ott térítse keresztény hitre az izmaelitákat és a [|zsidókat]. Jakab azonban hamar II. András értésére adta, hogy a só kereskedelmének jövedelmét adja át az egyháznak. András kincstárának jelentős részét adta az izmaelita kereskedők adója, ezért a király megtagadta Gergely óhaját. Erre válaszul az egyházfő [|1232]-ben [|interdiktum] alá helyezte egész Magyarországot, amelyet Róbert, [|esztergomi] [|érsek] léptetett érvénybe.// //Miután András trónja nem állt a legbiztosabb lábakon, a király kénytelen volt engedni, és [|1233]. [|augusztus 20-án] Jakab és András megkötötte a [|beregi egyezményt]. Az egyezmény a sómonopólium mellett az egyház függetlenségéről is szólt, és Gergely törekvéseinek tükrében az államot gyakran az egyházi hatalom alá rendelte. Az igazságszolgáltatás privilégiumának megerősítése mellett a beregi szerződés felmentette a klérust az adók és a kamara haszna fizetése alól, az izmaelitákat pedig eltiltotta minden közhivataltól és gazdasági tevékenység folytatásától. Gergely azt is elérte, hogy az izmaelitákat megkülönböztető jel viselésére kötelezték.// Az egyházi befolyás ilyen mértékű megnövekedése okot adott volna Gergely pápának, hogy közbelépjen a tatárok támadásakor, de a császárral zajló konfliktusa miatt erre nem volt lehetőség. II. András 1235-ös halála után az új király **IV. Béla (1235–1270**) rögtön elüldözte, vagy börtönbe vetette apja tanácsadóit, elkobozta birtokaikat. Majd hozzálátott, hogy helyrehozza a változások következményeit. Udvarának gerincét azok alkották, akik az elmúlt években bizonyították hűségüket iránta. - Az örökadományok mellett a szerviensek, a várnépek, a királyiudvarnokok és egyéb, más jogállású személyek ingatlanait, valamint az egyházi földeket is bevonták a visszavételbe. - Ez utóbbi a magyar egyház és IX. Gergely pápa ellenkezését is kiváltotta. A várjobbágyok sem támogatták már a visszavételt, hiszen időközben ők is saját földhöz jutottak. - A visszavételek sikerét bizonyította, hogy Béla csak nagyon ritkán adományozott birtokokat és erősített meg régi adományokat. - 1238-tól azonban megtorpant a birtokvisszavétel lendülete, és az egyházak visszakapták birtokaik egy részét. Tekintettel kellett lennie a politikai hangulatra is, ezért **1239-**ben //felhagyott a birtokvisszavételi politikával//. Legaggasztóbb a **vár- és udvarnokszervezet** bomlása volt, ezért összeíratta azt, ami megmaradt belőle, és a jelentősen lecsökkent birtokállomány növelésére újból a korábbi birtokjogok felülvizsgálatát rendelte el. Úgy gondolta, hogy az udvarnokok közül sokan jogtalanul jutottak szabadsághoz, ezért lajstromba vetette őket. - IV. Béla ezzel **a királyi gazdaság helyreállításán fáradozott, mely az uralkodó //dominális// jövedelmeit alkotta**. Kísérletet tett arra is, hogy mérsékelt számú birtokadományait ne jutalomként, hanem katonáskodási kötelezettséggel adja. Hogy világossá tegye, hogy ki az úr a házban, a világi uraknak állva kellett részt venniük a tanács „ülésein”, és a székeiket is elégettette. Elrendelte, hogy a nemeseknek ügyükben írásbeli kérvényt, petíciót kell benyújtaniuk az országbírói hivatalhoz, és így a tanács elé már csak a fontosabb ügyek kerültek. A határozott, már-már önkényuralmi stílus egyrészről megszilárdította az uralkodó tekintélyét, másrészről viszont gyűlöletet idézett elő. A legrosszabbkor, szinte a mongol támadás előestéjén.
 * || **A trónkövetelõ nagybácsik: István...** ||
 * || || || **...és László** ||
 * c. IV. Béla és a tatárjárás**
 * - Birtokrestaurációs politikája**
 * -** a III. Béla kori helyzet visszaállítása volt.

Az ország újjáépítése A tatárjárás után [|IV. Béla] a királyi jövedelmeket zsidó bérlők kezébe adta. Ekkor alakul ki Budán a zsidónegyed a későbbi Szent György tér nyugati oldalán. Az ország újjáépítéséhez szükség volt a hitelügyletekkel is foglalkozó zsidókra. Szolgálataikért 1251-ben kiváltságlevelet kaptak Bélától, melyben a kamara szolgáinak nyilvánítja őket, így a király közvetlen védelme alatt állnak. [|IV. Béla] uralkodása alatt az ország újjáépült, a királyt ezért szokták „második honalapítónak” is nevezni. A király hadvezérnek csapnivaló volt[|[5]], de a békebeli kormányzáshoz már jobban értett, és a [|lyoni zsinat] ([|1245]) utasítására is, elrendelte a kővárak építését szerte az országban. Addig, kevés kivételtől eltekintve – például [|Esztergom], [|Veszprém], [|Székesfehérvár] – nagyrészt [|földvárak] álltak.

** 3. Károly Róbert **
Az Árpád-ház kihalását követő anarchiában több trónkövetelő is megjelenik, végül [|Károly Róbert] nyeri el a trónt. Az anarchiában számításukat megtaláló kiskirályok ellen támogatják:• Egyházi nagybirtokosok• Köznemesség nagy része• Városok lakói, jobbágyok A korábban a kiskirályok kezén lévő területek nagy részét azonban szétosztotta támogatói között, loyalitásukért cserébe, így a királyi bevételeket más forrásokból kellett pótolni. A **bányavárosok** a fentiekhez hasonló jogokkal rendelkeztek. Legjelenetősebbek: Körmöcbánya (arany), Selmecebánya (ezüst) Besztercebánya (réz). Ide Károly Róbert német bányászokat hívott be. Erről a rendelkezésről a korabeli szöveg így emlékszik meg:„Királyságunk régi s mostanáig erősen megőrzött szokása szerint királyságunk egyházai és akármely nemese földjeinek és prediumainak, amelyek területén arany- vagy ezüstbányákat találnak, valami cserével mérsékelve királyi kezünkhöz kellett volna háramolni, mégis… meggondolva lelkünkben, hogy az efféle földek és prediumok elvételétől való félelemből országlakóink azt akarják, hogy a királyságnak az isteni gondviselés által emberi használatra és keresetre rendelt nagy kincse a földek mélyén rejtőzzék s nem akarják felfedni, … (ezért) elhatároztuk kegyesen örökre megállapítani, hogy akárkinek, vagy prelátusoknak, reguláris és világi egyházaknak, vagy nemeseknek a földjein és prediumain találtattak arany- vagy ezüstlelőhelyek – csak létezésüket és feltárásukat ne tagadják –, ugyanők földjeik, amelyekben amaz arany- és ezüstlelőhelyek vannak, mozdíthatatlan uralmának örökké örvendjenek és azt élvezzék. Sőt a földjeiken talált arany- vagy ezüstlelőhelyekből … való királyi jövedelmek harmad részét teljesen szedjék be örök biroklásra.” A pénzreform kidolgozója **Nekcsei Dömötör** volt, aki a tárnokmesteri tisztséget is betöltötte. A tárnokmester volt a kamarák felügyelője, a kamarák pedig az állami jövedelmeket kezelték. Károly Róbert nemzetközi politikájában is igyekezett érvényesíteni gazdasági céljait, az **1335-ös visegrádi királytalálkozó** Bécs árumegállító joga elleni intézkedésként határozták el egy északabbra menő kereskedelmi útvonal kiépítését. A külkereskedelemmel kapcsolatban fontos megemlíteni, hogy a balkáni kereskedelem vámja ennél kevesebb volt kb. 20 %-a az áru értékének, ezzel kívánták fejleszteni a kereskedelmet ezen a területen. Erről pedig így rendelkezett pontosan: // „Mi, Károly, Isten kegyelméből Magyarország királya jelen levelünk tartalmával adjuk hírül mindenkinek, akit illet, emlékezetbe ajánlva, hogy mivel az innen, a mi királyságunkból Csehországba és más szomszédos királyságokba átmenő, és viszont, a Csehországból és más szomszédos királyságokból királyságunkba javaikkal és áruikkal jövő kereskedők nyilvános útja a háborús és békétlen időktől a gonosz emberek csapdái és az illetéktelen vámszedések miatt majdnem egészen mostanáig használaton kívül volt; mi tehát, ahhoz képest, amint Isten ránk bízott hivatala terhét ránk rakta, alkalmasabb és nyugodtabb keresztülhaladásuk érdekében egyéb irányú foglalatoskodásaink közepette figyelmünket azok megújítására és helyreállítására […] kellő igyekezettel fordítottuk. […]Úgy határoztunk, hogy a fentebb írt nyilvános utakat kell járni, a vámok pedig az alább kifejtendő helyeken és módokon hajtandók be és rendezendők, […] egyszersmind a többi prelátusnak, nemeseknek, és egyéb, bármiféle méltóságú és állapotú embereknek, akik a fentebb mondott vámszedőhelyek valamelyikét őrzik és tartják, hasonlóképpen erősen meghagyjuk jelen levelünkben, hogy látván a mi bőséges kegyünket és kedvezésünket a fentebb mondott utakat szabadnak, és minden akadálytól mentesnek és békésnek az említett kereskedők számára megőrizni kötelességteknek tartsátok.” (Károly Róbert rendelete az északi kereskedelmi utakról) // Károly Róbert és Nagy Lajos idejében a mélyebb gazdasági rendszerek is átalakultak:A mezőgazdasában általánosan elterjedt a **fordító nehézeke,** amellyel már nehezebben megművelhető talajokon is elboldogultak a jobbágyok, így megindult a lápok, mocsarak lecsapolása, és a néhol nagyobb erdőirtásoknak is tanúi lehetünk. (a Felvidék egyes részein például)Ekkoriban vált általánossá, hogy a földesúr legfőbb bevételi forrása a földjei telkesítése és az azokra „ültetett” jobbágyok után kapott pénz- és áruszolgáltatások váltak. Az árutermelés és a pénzgazdálkodás kezdte visszaszorítani a legfőbb jobbágyi terhet a robotot, amely a XVI. és XVII. században azonban megint előretört.
 * Támogatta a városokat ** (szabad királyi városok a királynak fizetnek adót). A szabad királyi városok maguk választhattak bírót, plébánost, tanácsot, vámmentességet kaptak, vásártartási jogot élveztek, általában rendelkeztek borkimérési és árumegállítási joggal is.
 * Regálék ** : királyi felségjogon szedett adók. Ezek jelentették az állam központi bevételeit. Ilyenek: harmincadvám (előbb 1 majd 3,33 %), bányamonopólium (urbura), pénzverés joga, kapuadó (ez az első állami adó, amelyet a jobbágyok fizetnek)
 * Urbura: ** Korábban a földesurak földjén talált érc után a földesurak nem kaptak juttatást. Károly Róber viszont elrendelte, hogy a királynak járó bányapénz (urbura, amely az arany után 1/10, az ezüst után 1/8 volt) egyharmadát az a földesúr kapja, akinek a földjén az ércet fellelték és kitermelték. Ezzel a földesurak érdekeltté váltak abban, hogy földjükön meginduljon a bányászat. Így ebben az időben Magyarország adta az aranykitermelés 2/3-át, és az ezüsttermelésen is csak Csehország előzött meg minket. Elrenedelték, hogy a feldolgozatlan nemesfémeket csak a királyi kamarákban lehet beváltani. (nemesércek királyi monopóliuma)
 * Aranyforint veretése ** : a fenti ásványkincsekre támaszkodva, firenzei mintára aranyforintot veretett (1325-től volt forgalomban, Firenze nevéből a pénz neve: forint, az ezüstpénzt továbbra is dénárnak hívják)
 * Kapuadó ** A korábbi pénzkibocsátások rontották a pénz értékét, mivel minden évben kevesebb nemesfémet tartalmazott a pénz, ez a folyamat inflációt gerjesztett, az értékálló aranyforint bevezetésével a királyi kincstár elesett a pénzrontás hasznától, ezt pótolja a kapuadóval, amely szerint azok a jobbágyporták, amelynek kapuján egy szénával megrakott szekér be tud fordulni, az fizessen évi 18 dénárt. (egy portán akár több jobbágycsalád is osztozhatott, így nem feltétlenül egy családnak kellett befizetnie az összeget)

** Nagy Lajos **
Nagy Lajos király uralkodása alatt kezdtek alakulni az első magyarországi céhek, ezen kedvező folyamat mellett azonban megfigyelhetőek kedvezőtlenek is: Nagy Lajos folyamatos hadjárataiban kiürült az államkassza és a bandériális hadsereg fenntartói a földesurak is nagyobb terheket voltak róni a jobbágyokra. Így a **[|kilencede]**t már (amely a kilencedik tized volt a jobbágy terményeiből), a kisebb földesurak már szinte mindenhol beszedték, miközben a nagyobbak megéltek anélkül is, hogy ezt be kellene szedniük. Innen ered a nagybirtokosok-középnemesek később is megfigyelhető szembenállása. (1351-es törvények) // A kilencedről szóló törvény így szól pontosan:” Ezenkívül minden bármely néven nevezendő szabad községben levő összes szántóvető és szőlőbirtokos jobbágyainktól (kivéve a fallal bekerített városokat) minden terményüknek és boruknak kilencedét beszedetjük, és a királyné asszony is be fogja szedetni. És a fönt nevezett bárók és nemesek bármely birtokaikon levő minden terményének és borának kilenced részét a maguk szükségére hasonlóképpen hajtsák és szedjék be.A főpapok és egyházi férfiak is, akiknek jobbágyaik vannak, előbb a tizedet, azután meghasonlóképpen azok mindennemű terményeinek és borainak kilencedrészét szedjék be. És kik a mondottak beszedése tekintetében másként járnak el, az olyan ellenszegülőknek és a jelen rendeletünket megszegőknek birtokain a terményeknek és bornak ama kilencedrészét a maguk szükségére hasonlóképpen hajtsák és szedjék be.A főpapok és egyházi férfiak is, akiknek jobbágyaik vannak, előbb a tizedet, azután maghasonlóképpen azok mindennemű terményeinek és borainak kilencedrészét szedjék be. És kik a mondottak beszedése tekintetében másként járnak el, az olyan ellenszegülőknek és a jelen rendeltünket megszegőknek birtokain a terményeknek és bornak ama kilencedrésézt minden lejjebb szállítás és leengedés nélkül mi magunk fogjuk saját használatunkra behajtani.Ugyanazon nemeseknek kérésébe is beleegyeztünk, hogy azon országunk határai közt lakó valódi nemesek, még az országunk határai közt fekvő hercegi tartományokban élők is megannyian ugyanazon egy szabadsággal éljenek.” (Részletek Nagy Lajos 1351. évi törvényeiből) //

** Luxemburgi Zsigmond **
1402-ben árumegállító jogot adott: Sopronnak, Pozsonynak, Nagyszombatnak és Bártfának.1405. évi **városi törvényeit** a városok gazdasági erejének megszilárdításáért hozta. A városok azonban még nem voltak készek arra a szerepre, amelyet Zsigmond szánt nekik. Egyes kiemelkedő városok persze elindultak a szervezkedés útján, de a polgárság még nem tudott önálló rendet létrehozni. (Felső-magyarországi bányavárosok, szász városok Erdélyben) A városoknak adott jogok közül álljon itt néhány://“1. Hogy a folyó és a szilárd testek mértékét az egész országban Buda város mértékéhez kell alkalmazni Először is engedve némely alattvalóink kérésének, az alább kijelentett szabadságokat állapítottuk meg.1. § Hogy a fonttal,’ mérleggel, öllel való mérés, a bornak, gabonának kimérése s általában minden megmérhető és mázsálható dolgoknak kimérése és megmázsálása minden városban, mezővárosban, várakban, falvakban, mind a mieinkben, mind bárki máséban s egyáltalán országunk határain belül mindenütt Buda városunk mértéke szerint történjék.2. § Kivévén a dézsmamértéket és hegyadót (köznyelven hegyvám, németül Bergrecht), valamint a papok és egyházi férfiak haszonvételeit, béreit, telkeit és jövedelmeit, melyekre nézve rendeljük, hogy a maguk állapotában és minőségében, mennyiségében és értékében maradjanak meg.3. § Hogy pedig valaki ezzel ellenkezően merne cselekedni, az a megmázsált vagy kimért dolognak elvesztésével fog bűnhődni, és egy részének a kiméréséért vagy lemázsálásáért a kimérésre vagy lemázsálásra szánt dolgot egészen elveszíti vagyonában.// // 10. A //// polgárok és a városok egyes lakosai a királynak adót fizetni tartoznakElhatároztuk azt is, hogy amint minden polgár, úgy bármely városunk lakosai is különbség nélkül kötelesek lesznek ezentúl a mi királyi collectáinkat és adóinkat arányos részben meg¬fizetni (ellent nem állván bármely kiváltságaiktól, melyeket nekik eddig adtunk, vagy ezután. mi és utódaink adni fogunk, s meg nem engedvén, hogy ezek nekik az előrebocsátottak tekintetében valamit használjanak) és ama polgárainkkal együtt adózni.1. § Ha pedig mi, vagy utódaink, valamely polgárunkat történetesen felszabadítanónk és = lmentenőnk, akkor abban az esetben is mi, és említett utódjaink, tartozunk és kötelesek leszünk azt, amivel a felmentett polgároknak az adókhoz járulniok kellene, a városi közösség számadásából levonni és saját számadásunk terhére elfogadni. // // 11. Az országban lakó kereskedők oda vihetik áruikat, ahová akarják ahová nekik tetszik Továbbá, ámbár köztudomású, hogy budai polgáraink egyéb szabadságaik között eddig annak a kiváltságnak is birtokában és élvezetében voltak, amelyet elődeink adtak nekik és mi megerősítettünk, hogy tudniillik minden, mind az országban lakó, mind a külföldi kereskedőnek, az ő összes és bármilyen árucikkeit, eladásra és elcserélésre szánt holmiját, mina lefelé jövén, mind felfelé menvén, a budai polgárok körében kellett leraknia, és a lerakottakat ott eladnia és elcserélnie, és innen másvalahova vinniök vagy szállítaniok szabad nem volt, ami szokásossá is vált.1. § Mindamellett, mivel minden királyi városunknak, mezővárosunknak és szabad községünknek imént tartott általános gyűlésén, az e tárgyban folyt tanácskozás után, országunk, országlakosaink és kiváltképpen polgáraink meg kereskedőink jövedelmének gyarapítása és helyzetének emelése, valamint a közjó érdekében, nehogy egy város haszna vagy gyarapodása miatt országunk egész közössége szenvedjen kárt és rövidséget, s érezzen ártalmas veszteséget, jónak láttuk és elhatároztuk, hogy a kereskedők, akik tudniillik országlakosaink, mindannyian együtt és egyenkint, országunkból kimenvén vagy országunkban tartózkodván, összes és bárminemű árucikkeit, eladó és elcserélni való portékájukat egész országunkon keresztül és országinkon kívül akárhová, akárhányszor és akármikor egészen szabadon és teljes biztonsággal vihessék, és a lerakottakat eladhassák, elcserélhessék, onnan elszállíthassák, elhordhassák, és azokkal akaratuk s tetszésük szerint rendelkezhessenek.2. § Ellent nem állván nevezett budai polgárainknak, az áruk említett lerakása tárgyában bármi módon adott és engedélyezett bármiféle szabadságokat és kiváltságokat az előrebocsátottak tekintetében határozott szándékkal visszavonjuk.3. § Kivéve a külföldieket, akiknek kötelességük az előbb mondottakban a régi szokást megtartani. // // 12. A //// szabad városoktól a tárnokmesterhez innen, ha szükséges, a király személyes jelenléte elé kell fellebbezniEzenfelül, ha azoknak a városoknak a polgárai, melyeket újonnan létesítettünk, és amelyeket más városok szabadságaival láttunk el, bíráik és esküdtjeik ítéletében és határozatában meg¬nyugodni nem akarnának, megannyian ahhoz a városhoz, amelynek szabadságával élnek vagy tárnokmesterünkhöz fellebbezhetnek.1. § Úgy azonban, hogy miután a tárnokmesterhez fordultak, a bírákhoz és esküdtekhez többé vissza ne térhessenek, és más valakihez se fellebbezhessenek semmiképpen, kivévén, ha szükséges volna, a mi személyes jelenlétünkhöz..” // A jobbágyság egy rétege felemelkedett, más része azonban a telekaprózódás miatt lesüllyedt, elindult a **zselléresedés** folyamata. Zsigmond pénzügyi nehézségei miatt gyakran fordult a pénzrontás eszközéhez. (amelyet Károly Róbert próbált megszüntetni.
 * Városok **
 * Jobbágyok **

** Mátyás király gazdaságpolitikája **
A regálék teszik ki bevételének nagyrészét.A kapuadó helyett bevezeti a **füstpénzt** (az adóelkerülés miatt több porta egy kaput állított, így nem háztartásonként fizették az adót, illetve egy portán több háztartási is osztozhatott), így a füstpénzből elméletileg több pénze folyt be Mátyásnak.Bevezette a **rendkívüli hadiadót**, minden háborús évben egy forintot fizetett minden önálló jobbágyháztartás. Volt hogy évente többször is beszedték.Az alföldi állattenyésztő mezővárosok száma ugrásszerűen megnőtt, és növekedtek a szőlőműveléssel foglalkozó területek települései is. (Tokaj környéke és Szerémség) Ez a rövid szöveg jól összefoglalja a Mátyás kori magyar gazdaság jellemzőit://„Magyaroroszág fekvése kitűnőnek mondható, mivel résztin síkság, részint hegység; a hegyek […] nem terméketlenek, sem nem zordak. […] A talaj mindenütt termékeny, mindazonáltal a gyér népesség miatt még igen sok vidék parlagon hever. Az olajfán, citromon, fügén és hasonló fákon kívül az emberi élet szükségletei mind megteremnek, a háziállatok minden fajtája nagy bőségben tenyésztetik. Az ország egyik leghasznosabb része Erdély, mivel ez az egész országot ellátja sóval, amiből a koronának évenként 100 000 arany jövedelme van. Ezenkívül egymást érik az arany-, ezüst-, réz-, vas-, ólom- és higanybányák. Marha, ló, juh és egyéb hasznos állatok szintén nagy bőségben fordulnak elő. Erdélyt igen harcias nép lakja. Az ország kőfallal kerített városai közül említésre méltóak: Erdélyben Brassó, […] lakosai túlnyomóan németek. Brassó annyira meg van erősítve, hogy három-, sőt öthavi ostromot is kiállhatna […]; a másik Nagyszeben. Ezenkívül nevezetesek még: Beszterce, Déva, Hunyad és Görgény. Lengyelország felé a legfontosabb város Kassa, többé-kevésbé nevezetesek még: Zólyom, Besztercebánya és Trencsén. Délen Belgrád és Valkóvár. A többi város és vár említésre sem méltó. A király székhelye Buda, amely háromnapi ostromot sem állna ki. […] A magyar nemesek harciasak s folyamatosan fegyverforgatásban gyakorolják magukat, ha az ellenség földjén nem rabolhatnak, egymást fosztogatják. Szerfölött tékozlók és pompaszeretők, ha tehát saját jövedelmükből ki nem tellik, a kisebb rangúaktól rabolnak.A németek igen szorgalmasak, kereskedelemmel, kézműiparral és bányászattal foglalkoznak. Városaik csinosak és kőfallal vannak körülvéve. Falvakban nagyon kevesen laknak közülük.”(a pápai nuncius a Mátyás kori Magyarországról, 1462. körül)// Forrás:Homvári János (szerk.): Magyarország gazdaságtörténete. Bp. Aula, 1997.

** Gazdaság a Jagellók alatt **
A parasztság tovább zselléresedik a XVI. század elejére már csaknem ¼-ük zsellér (kevesebb mint egynegyed jobbágytelkük van, de házuk és konyhakertjük megvan, esetleg szőlőt is művelhetnek, azokon a területeken, ahol a környék erre alkalmas).A jobbágyok tehetősebb rétege már elhagyott jobbágytelkeket bérel.Az országgyűlés elrendeli, hogy a parasztok természetben fizessék be járandóságaikat a földesúrnak, aki aztán azt jó pénzen tudta értékesíteni. Mátyás király jövedelmeivel összehasonlítva a királyi jövedelem nagyon visszaesett, nézzük, hogy a // II: Ulászló milyen jövedelmekkel rendelkezett: // // „3. cikkelyA királyi koronára tartozó fekvő jószágok és jövedelmeik felsorolása.Nehogy azonban a királyi fekvő jószágok és jövedelmek meg birtokjogok körül kétség támadhasson, jónak láttuk azokat e helyütt feljegyezni.1. §. Ezek ugyanis, mindenekelőtt a nyolc szabad város, tudniillik: Buda, Pest, Kassa, Pozsony, Nagyszombat, Bártfa, Eperjes és Sopron.2. Ezenkívül: Óbuda, Esztergom, Székesfehérvár, Lőcse, Szakolca, Szeben és Szeged.3. §. Továbbá a kunok és jászok megannyian.4. §. Úgyszintén: Visegrád a két szigettel, úgymint a Visegrád alatt egészen Megyerig elnyúló Chepel és (Rozs) nevű szigetekkel.5. §. Azonfelül: Körmöc, Besztercebánya, Zólyom, a többi bányavárosokkal.6. §. És Nagybánya meg Huszt vára az öt várossal és a sóbányákkal.7. §. Ezenkívül Magyar- és Szlavónországok összes harmincadai és az azokban levő minden sókamara.8. §. Nemkülönben Munkács és Diósgyőr várai.9. § Továbbá Erdélyben: a királyi szászok, minden bánya és sókamara, és ezeknek a bányáknak a helyei Kolozsvár várossal.10. §. És minden huszad és század meg ötvened, melyet ugyancsak az erdélyi részekben szoktak szedni.11 §. Aztán az ugyanott létező és fekvő Görgény, Törcs és Déva várak.”(II. Ulászló VII. dekrétuma – 1514, idézi Bak Borbála: Magyarország történeti topográfiája. P. 99-100.) // Az **1514-es parasztháborút** követő megtorlás erősen korlátozza a legnagyobb gazdasági terheket viselő parasztság jogait. Elveszi tőlük a szabad költözés jogát, nem lehet fegyvert viselniük, minden jobbágy heti egy nap robottal tartozik földesurának. Az 1521-től megélénkülő török háborúk, majd a mohácsi vész utáni harcok dúlásai visszavetették a mezőgazdasági termelést, amelynek mobilisabb ága a szarvasmarha tartás viszonylag gyorsan magára talált, az alföldi területeken nevelt szarvasmarhákat a német, osztrák és cseh piacokra hajtották. Az évi 200 ezer szarvasmarhával hazánk a legnagyobb húsexportőr lett Európában. A rideg szarvasmarha tartás továbbra is virágzik, kialakul egy fegyveres csoport, amely a piacra hajtott marhák őrzésével foglalkozik, ők a **hajdúk**).

Gazdaság a török hódoltság korában
A században a mezőgazdasági termékek ára folyamatosan emelkedett, nem utolsósorban annak köszönhetően, hogy a folyamatos háborúk hadseregeit el kellett látni. Ebből a haszonból a magyar nemesség is részesülni akart. A szarvasmarha kereskedelembe a földbirtokosok azonban nem tudtak bekapcsolódni, de a hadsereg ellátásához szükség volt borra és gabonára is, ezek termeléséből a földesurak is megpróbálták kivenni részüket.A földesurak megpróbálták saját földjeiket (**[|allódium]**m) bővíteni, megművelésüket pedig a robotra kötelezett jobbágyokra bízta. Így az ingyenmunkával létrehozott termékeken busás haszonnal adhatott túl. A jobbágyok ezen kihasználását nevezzük **második jobbágyságnak**, hiszen korábbi javuló helyzetük után, most megint erős függésbe kerültek. Az iparosok közül két szakma lendült fel, szabóké és az ötvösöké. Utóbbi azért, mivel a háborús időkben az ötvösszakma termékei sokkal jobban rejthetőek, mozgathatóak.